Bekingemo rūmai
-Prašom. -Gerai!
Traukinys išvyksta!
„KARALIŠKASIS PAŠTAS“
DAUNTONO ABATIJA
Galinės durys
-Labas rytas. -Vienas laiškas – ypatingas.
Po paraliais!
Ką čia turi?
Norėtumėt žinoti.
Ką tik atvežė, milorde.
Vienas – iš Bekingemo rūmų.
O, dangau.
Naujoms kiaulėms įkurdinti man reikia padėjėjų.
Nederėtų išlaidauti, kol fermos neatsipirko.
Ir stogą reikia taisyti.
Tai sutaupyti mums nepadės.
Kas?
Pas mus apsistos karalius su karaliene.
Ką? Kelionės po Jorkšyrą metu?
Taip. Vienai nakčiai.
Pernakvoję Dauntone, jie išvyks į pokylį Harvude.
Jų vizito metu
miestelyje bus surengtas Jorkšyro husarų paradas.
Ar Henris gali iki to laiko grįžti?
Abejoju. Išsiųsiu jam telegramą.
Jis būtinai turi dalyvauti Čikagos automobilių parodoje.
Tomai, savo entuziazmą tu gerai valdai.
Ar tavyje vėl atgimė airių patriotas?
Žinau, jog mano nuomonė jus visada prajuokina.
Spėju, greit atvyks žmonės tikrinti, ar ponia Petmor nėra rusų šnipė.
Pranešk visiems apačioje, Berou. Jos malonybei pranešiu pats.
Taip, milorde.
Karališkieji priešpiečiai, paradas ir vakarienė?
Turiu prisėsti.
-O kaip ponas Brensonas? -O kas?
Jis – respublikonas, tiesa?
Jei čia užsuks ponas Karsonas,
Apie tai – nė žodžio.
Sutinku su ponu Brensonu. Man irgi nepatinka karaliai.
Gal ir aš – respublikonė.
Ar anglams galima?
Dvi savaitės pasirengimui? Viešpatėliau.
Tai – didelė garbė.
Tiesa. Bet jei ką ir žinau apie karališkuosius vizitus,
tai tik tai, jog reikia nuolat persirenginėti.
Mane kaip tik buvo apėmusi pirkimo karštinė.
Madam Handli-Seimur man siuva vakarinę suknelę,
-tad pasakysiu, kad paskubėtų. -Tegu siunčia tiesiai pas mus.
Kaip šiaip laikaisi?
Ak, pati žinai.
Šiandien rengiu labdaros priešpiečius 30 žmonių.
O gal rytoj?
Žodžiu, kažkam reikia padėti.
Skamba įprastai.
Iki pasimatymo, mieloji.
Juk žinai, kad iš darbo galiu atnešt daržovių užtektinai.
Man patinka judėti.
Kaip jie ten sureagavo į naujieną?
Deizė traukia „Marselietę“.
Taigi, viskas kaip įprasta.
Kas yra? Maniau, būsi patenkintas.
Aš ir esu patenkintas.
Šis vizitas – didžiulė garbė.
Bet į Dauntoną sugužės žmonės iš karališkųjų ir imperatoriškųjų rūmų,
pabuvoję puikiausiose šalies pilyse.
Blenime, Čatsverte, Arundle.
Ar ponas Berou suvokia atsakomybę?
O ko tu jaudiniesi?
Tu jau nebevadovauji.
Eime priešpiečių, turiu skubėti atgal.
Štai, pone.
Kambarys puikiai tiks. Dėkoju.
Ledi Begšo, jūsų didenybe.
Puiku.
Jiems atvykus, pereisime į 1844-ųjų kambarį.
Prašau sėsti.
Ką tik gavau kelionės po Jorkšyrą planą, ponia.
Taip. Jis jau užbaigtas.
Manau, mums patiks.
Nežinojau, kad apsistosime Dauntono abatijoje.
Tik vienai nakčiai.
Bus paradas ir vakarienė,
paskui vyksime pas princesę Merę į Harvudą.
Ar negalėčiau vykti tiesiai į Harvudą?
Lordas Grantamas – mano giminaitis,
o mūsų dvi šeimos... nesutaria.
Ar bent jau tikrai susipyks man pas juos asmeniškai apsilankius.
Ir dėl ko gi?
Lordo Grantamo motina mano,
kad jos sūnus turi būti mano paveldėtojas.
Senoji ledi Grantam – išties užsispyrusi,
kiek man žinoma.
Tikra tiesa, ponia.
Tačiau jie turi žinoti, jei jų viltys neišsipildys.
Norėčiau žinoti, kokį maistą jie mėgsta: paprastą ar įmantrų.
Nemanau, kad jie gali mėgti paprastą maistą.
Tokie žmonės mėgsta padažus, velouté,
frappé ir kad viskas plaukiotų grietinėlėje.
„Tokie žmonės“? Juk tai – Anglijos karalius!
Tokių – vos vienas pasaulyje. „Tokie žmonės“!
Per daug neplanuokite. Bent jau kol nežinome reikalavimų.
Aš žinau. Iš manęs bus pareikalauta maisto.
Iš tavęs taip pat, Deize. Tad liaukis filosofavusi, imkis darbo.
-Ar pudingas paruoštas? -Taip.
Deize, ištrauk iš pečiaus suflė, kol susirasiu akinius.
Mūsų šaliai reikia sukrėtimo.
Tau derėtų balotiruotis į parlamentą.
Kodėl ne? Ledi Astor juk išdrįso.
Todėl virėjos padėjėja iš Jorkšyro turi sekti jos pavyzdžiu.
-Svajonės turi būt didelės. -Ar tavo svajonės didelės, Endi?
-Aš juk neįžeidžiau tavęs, tiesa? -Kodėl taip sakai?
Tu lioveisi kalbėjusi apie vestuves.
Susituoksime, kai ateis laikas, ne anksčiau.
Bet aš pasirengęs.
Nešk, kol nesusmego.
Mod Begšo atvyksta į Dauntoną?
Taip, kaip karalienės palydovė.
Tai bent.
Kodėl taip nustebai? Kas ji tokia?
Ji – tavo tėvo giminaitė.
Aptarsime tai vėliau.
Juk nemėginsi trikdyti padėties.
Kaip vyksta pasirengimas?
Merė puikiai tvarkosi.
Vargiai. Dar tiek daug nepadaryta.
Kas tie žmonės, matavę pievą?
Jie stato pakylą karalienei paradui stebėti.
-Kaip įdomu. -Pinigų švaistymas.
Prasideda.
Ar ne tokia monarchijos paskirtis?
Praskaidrinti tautos gyvenimą prašmatnumu bei blizgesiu?
Pacituosiu Tenisoną:
„Gera širdis – ne karūna, o tikėjimas – ne mėlynas kraujas.“
Ar pasiruošei pakankamai klišių visam vizitui?
Jei pritrūksiu, kreipsiuosi į tave.
Ačiū, Berou.
Ketinai papasakoti mums apie ledi Begšo.
Ar ji – tavo tolima giminaitė?
Ne. Jos tėvas – mano tėvo dėdė.
Tuomet kodėl nesame apie ją girdėję?
Nes ji pati nusprendė atsiskirti nuo šeimos.
Ar žinai, kodėl?
Galbūt.
Aš manau, kad ji nori atimti iš tavo tėvo jo teisėtą palikimą.
Pati ji vaikų neturi.
Tavo tėvas – artimiausias jos giminaitis.
Aš neleisiu jos statyti į nepatogią padėtį.
Tu jau rezgi kažką.
Matau makiavelišką spindesį tavo akyse.
Makiavelis dažnai neįvertinamas.
Jis turėjo daugybę bruožų.
Kaip ir Kaligula, tačiau ne visi bruožai buvo geri.
Ko tu nori, močiute?
Labiausiai
norėčiau, kad Mod tavo tėvą laikytų sūnumi, kurio ji neturėjo.
Kad būtų man motina, kurios aš neturėjau?
Sarkazmas – žemiausia šmaikštumo forma.
Sveiki.
Pone Mozli, ko taip vėlai vaikštinėjate?
Ar tai tiesa?
Kas tiesa, pone Mozli?
Ponas Beikvelas sakė, kad pas jus atvyksta karalių šeima.
Dabar aišku, kam nedera patikėti paslapčių.
Mes nusipelnėme tokios garbės!
Ir jūs apie tą patį. Aš nusivylusi.
Nekreipkite į ją dėmesio.
Kaip manot, ar man leis ta proga užsivilkti šventinę livrėją?
Ar mokykla jus išleis?
Tikrai išleis, pažadu.
Palaukim konkrečių nurodymų.
Ką pasakysit, pone Berou?
Ar leisit man patarnauti mano karaliui ir karalienei?
-Na... -Mus kviečia.
Labanakt, pone Mozli.
Ar man po darbo paimti Džonį ar tu paimsi?
Aš galiu jį paimti.
Neįtikėtina.
-Ačiū. -Jiems galvoj negerai.
Tiek triukšmo dėl poros, kurios nė nepažįstam.
Nekreipk į tai dėmesio. Norėjau pakalbėti su tavim.
Turiu idėjų dėl vaišių tavo vestuvėms.
Liaukis tauškusi apie tas vestuves.
Liko vos kelios dienos, tad kalbėjau su jos malonybe,
ir ji sutiko, kad įprastinės mūsų pareigos bus kiek pristabdytos.
Kambarių, kuriuose gyvena šeimos nariai, netvarkysime,
tačiau kiti apribojimai nuimti.
Turi būti iššveista viskas, iki menkiausios smulkmenos.
Ketvirtadienio rytą visi šios pilies paviršiai turi tviskėti.
Po paraliais.
Prašyčiau dėmesio.
Šiandien, ketvirtą popiet atvyks jo didenybės liokajus ponas Vilsonas
iš Reibio pilies kartu su jos didenybės kambarine ir kamerdineriu.
Kad pateiktų mums nurodymus?
Ar mums teks patarnauti karalių tarnams?
Tai paaiškės vėliau.
Aš nepatarnausiu kambarinėms ir kamerdineriams, dėkui.
Neįsiaudrinkime. Palaukime, ką jie sakys atvykę.
Amen.
Pone Brensonai.
Kuo galiu jums padėti, pone?
Atėjau pas jus asmeniškai.
-Kuo galiu jums padėti, pone... -Četvudas.
Majoras Četvudas.
Jūs – ponas Brensonas, lordo Grantamo žentas?
Taip.
Iš laikraščių sužinojau, kad Dauntono
abatijoje lankysis karalius su karaliene.
Savo kelionės po Jorkšyrą metu.
Jei rašo laikraščiai, vadinasi, tai tiesa.
Išties didžiulė garbė.
Nors, kaip airis, jūs gal ir nesutinkate.
Suprantu, kada mano uošviai pagerbti.
Kaip suprantu, bus karinis paradas.
Ką dėl to jaučiate?
Kaip tai „ką jaučiu“?
Jūs nesakėte, ar palaikote karališkąją porą.
Aš palaikau lordą Grantamą.
Protingai pasakyta.
Iki susitikimo, pone Brensonai.
Berou. Man sakė, kad būsi čia.
Jergutėliau! Kai reikia, dar galim surengti tikrą parodą. Džiugu.
Ar visa tai jau nušveista?
Daugmaž, miledi.
Nors iki galo dar ne viskas išblizginta.
Kodėl ne?
Laukiau karališkojo liokajaus.
Paklausiu jo patarimo, kuo dengti stalą.
Išties?
Ar mes patys negalim nuspręsti, kuo dengsime stalą?
Paradinės durys, pone Berou.
-Gali eiti. -Miledi.
Pone Vilsonai, sveiki atvykę į Dauntono abatiją.
Prašom čia, pone Vilsonai.
Tas karališkasis vyresnysis liokajus – baisus.
Berou atrodė it triušis kobros akivaizdoje.
O, varge. Gal man nulipti?
-Patys susitars. -Ar tikrai?
Darbai siaubingai vėluoja.
Ant Mėlynojo kambario kilimo – dėmė, kurios niekaip negalim išimti.
Paradui dar neturiu kėdžių.
O dar neišrinkti liokajai.
Įsipilsiu dar puodelį, jei jau niekas mūsų neaptarnauja.
Kaip miela.
Princesė Merė kviečia mus arbatėlei rytoj Harvude.
Turiu tiek daug darbo.
Įdomu, ar jaunoji pora užėmė didžiąją pilį.
Kokia dar „jaunoji pora“? Bent jau jis – tikrai ne.
Ji, man regis, labai drovi.
Drovi princesė? Tai – oksimoronas?
Mes vykstame.
Taip.
Išvyksiu į Reibio pilį ir grįšiu į Dauntoną
prieš karališkųjų didenybių atvykimą ketvirtadienį.
Bet jo didenybės kamerdineris ir jos didenybės kambarinė panelė Loton
liks čia, jei patogu. Jie gali būt apgyvendinti miestelyje.
Ne, kambarių turim apsčiai.
Tuomet mesjė Korbė, šefas...
Atleiskite, „ponas Korbė, šefas“?
Teisingai. Būsim dėkingi, jei paruošite jam virtuvę.
Ką man užsakyti?
Nieko. Jis viską atsiveš su savimi.
Tai mes nieko negaminsime?
Jūs gaminsite tarnams.
Nes mesjė Korbė tam laiko neturės.
Tai bent!
Nekantriai lauksime.
Nusiraminkite, pone Petmor. Jei jau jų tokia tvarka...
Ponia Veb, keturi liokajai ir mesjė Korbė atvyks išvakarėse.
Kas tokia... Ponia Veb?
Ūkvedė.
Ji atsiveš dvi tarnaites.
-Ūkvedė? -Jų didenybių vizito metu.
O tarnaitės?
Jos klos lovas, tvarkys vonias
ir dirbs panašius darbus.
Suprantu.
Vadinasi, nei aš, nei mano tarnaitės nedalyvausime pasiruošime?
Norite pasakyti, kad vizito metu jūs būsit liokajus...
Atleiskite, aš – ne liokajus.
Aš – vyresnysis karaliaus patarnautojas.
Vadinasi, mūsų žmonėms nebus ką veikti.
Neabejoju, darbo jiems atsiras.
Kaip jie valgo ir rengiasi Reibio pilyje,
jei virėjas, kambarinė ir kamerdineris čia?
Jų yra po du.
Pagrindinis liokajus ir aprengėjas
atvyks vizito išvakarėse
kartu su karališkosios šeimos tarnais ir karalienės palydove,
dviem detektyvais ir dviem vairuotojais.
Kitas šefas iš Reibio pilies keliaus į Harvudą.
Su juo – keturi tarnai, o kiti keturi atvyks čia.
Ar visi mane suprantate?
Karalienės akivaizdoje ledi Begšo ištardyti nepavyks.
Aš tiesiog noriu užkirsti kelią nusikaltimui.
-Kas sako, kad tai – nusikaltimas? -Aš.
-O tu – panašių reikalų ekspertė? -Aš – visų reikalų ekspertė.
Juk numanai, kodėl ji nenori palikimo skirti Robertui?
Nenumanau.
Jis – artimiausias jos giminaitis.
Bromptono pilį šeima valdo jau tris šimtmečius.
Tačiau ji nori ją atiduoti kam?
Labdarai?
Šunų prieglaudai?
Maniau, jog šeimai rūpesčių ir be to pakanka.
Ne tai svarbu.
Puiku.
Tuomet turime suprasti jos priežastį.
Kokios gali būti priežastys?
Tai mes ir sužinosime.
-Karsonai. -Miledi.
Prašau užeiti.
Kokia garbė.
Nenoriu įkyrėti, tačiau man reikia jūsų pagalbos, Karsonai.
Berou nesusitvarko.
Miledi?
Jis nešveičia sidabro.
-Ir neleidžia Endriu tai padaryti. -Ką?
Jis sako, kad karališkasis kaip-jis-ten
pats išrinks stalo įrankius.
Suprantu.
Jei atvirai, jis – lyg transe.
Ar padėsite man?
Jaučiuosi lyg į kalną stumčiau sunkų akmenį.
Būsiu ryt iš pat ryto, miledi. Nesijaudinkite.
Jūs – tikras lobis, Karsonai. Neabejotinai.
Išeisiu pati.
Tu niekada negali jai atsakyti.
O kas bus su ponu Berou?
Sutiks jis su tuo ar ne, jokio skirtumo.
Bijau, kad nesutiks.
Vakarieniausim po ponų vakarienės, tad turi daug laiko.
Ačiū.
Kaip dirbasi, kai yra du kamerdineriai?
Aš ruošiu drabužius jo didenybei ir uniformas Dauntonui.
Paskui, atvykus ponui Mileriui, aš imsiuosi ruoštis Harvudui.
Tada grįšiu į Londoną ir pasiruošiu jų sugrįžimui.
Darbai iš dalies sutampa.
Tai karalių rengia vis tik ponas Mileris?
Nebent jis suserga. Tada jį rengiu aš.
Ar jis dažnai suserga?
Ne.
Kažkokia nesąmonė.
Atvyko čia, reikalauja, pučiasi, o mes – lyg tuščia vieta savo namuose.
Labai nervina, nesiginčysiu.
Vanduo nekarštas. Ar jie visi dabar maudosi?
Iš kur man žinoti?
Pone Berou, ar nemanote, kad derėtų pakalbėti su jo malonybe?
Apie ką?
Žeminti mus tokiu būdu – išties nesąžininga.
O kuo jis gali padėti?
Negi visų karališkų vizitų metu
į vietos darbuotojus šluostomasi kojomis?
Kodėl jie visur vežasi tiek daug savo tarnų?
Gal dėl to, kad jie dažnai keliauja
ir nori užsitikrinti, kad viskas atitiktų jų poreikius.
Lyg mes negalėtume to užtikrinti.
Mes ne futbolo kamuoliai, pone Beitsai, mūsų spardyti nebūtina.
Ką mes sakysime Berou? Juk jis nepadarė nieko bloga.
Jis iš viso nieko nepadarė. Čia slypi bėda.
Bet tai nesąžininga.
Ak, jau dabar.
Pasiunčiau pakviesti poną Berou, milorde.
Kvietėte, milorde?
Pone Karsonai! Kokie vėjai jus čia atpūtė?
Štai kas...
Karsonas apsigyvens čia karališkojo vizito metu.
Ką?
Grįžtate kaip vyresnysis liokajus, kai aš esu vyresnysis liokajus?
Taip, tai...
Galiu paklausti, ar seniai tam buvo ruoštasi, milorde?
Nepasakyčiau, kad iš viso buvo tam ruoštasi.
Nes aš nesuprantu, kur man dėtis.
Galėtum gal...
Jums leidus, nenorėčiau būti jokiu „gal“, milorde.
Aš perleisiu savo pareigas vizito laikotarpiui, jei tai būtina
ir grįšiu į tarnybą jų didenybėms išvykus, jei pageidausite.
-Prašau, nepagalvok, jog... -Beje,
boileris sustreikavo, todėl nėra karšto vandens.
To dar betrūko.
Berou...
Nesijaudinkite. Santechnikas tuoj viską sutvarkys, miledi.
O šįvakar ir ryt iš ryto atnešime ąsočius su karštu vandeniu.
Nebus sunku. Juk tai darėme 300 metų.
Dėkoju, Karsonai.
Puikiai pavyko.
Ar atleisi jį?
Ne. Atvirkščiai, jis mane nustebino.
Nemaniau, kad jis – principingas vyras.
Pasakysiu jam, kad užsakysiu maisto tik tarnams.
Bijau, kad jis per anksti apsidžiaugė.
Vilką minim, vilkas čia.
Užeikite. Kaip tik sakiau, kad norėsite užbaigti užsakymą.
Tikrai?
Miestelyje visi tik apie tai ir šneka!
-Suprantama. -Atsiprašau už įžūlumą,
bet aš sudariau jūsų mėgstamiausių patiekalų produktų sąrašą.
Po šitiekos metų aš juos atmintinai žinau,
bet kai kuriuos teks atsivežti.
Tad nešvaistykime laiko.
Esu jums labai dėkinga už viską, pone Beikvelai.
Mano širdis kone sproginėja iš džiaugsmo.
Produktai iš mano parduotuvės puoš pačių karalių stalą.
Gaila, kad mano tėvas to nemato.
Jis manimi labai didžiuotųsi.
Neabejoju, jis ir taip jumis didžiuotųsi, pone Beikvelai.
Ne, ne taip.
Tai – mano karjeros viršūnė.
Ir viso mano gyvenimo viršūnė.
Visi siaubingai pavydi.
Pažymėjau tuos,
-kuriuos, manau, rinksitės. -Reikalas tas...
Spėju, priešpiečius ruošite kokiam tuzinui?
Vakarieniaus, žinoma, kur kas daugiau žmonių.
30 ar panašiai? Pataisykite, jei klystu.
-Matote... -Jūs teisus, pone Beikvelai.
Jei kas pasikeis, įspėsime.
Pavlovos desertas – pernelyg ambicingas. Gaminsime šarlotę.
Jai galima daug ką paruošti iš anksto.
Aš juos aptarnausiu! Tik pamanykit!
Aš šokau su vyru, Kuris šoko su mergina
Kuri šoko su Velso princu
-Aš toks apsvaigęs iš džiaugsmo -Liaukitės, pone Mozli.
Net kvanktelėjęs
Visi mano tiekėjai irgi džiūgauja.
Ponia Petmor, amžinai liksiu jums dėkingas.
Net jei gyvensiu iki šimto.
Kokia aš melagė.
Reikia grįžti.
Ir pasirodyti viso miestelio akyse tik tarnų virėja?
Išgyvens tas ponas Beikvelas.
Nedaryk to.
Nei tarnaitės, nei kamerdinerio, anei auklės.
1927-ieji už lango. Nenorim atsilikti.
Merigold pasirūpins auklė.
O Ana pasirūpins tavimi.
Tikrai? Ar ji spės?
Žinoma.
Kaip senais gerais laikais.
Močiutė su Izobele jau čia,
o popiet vykstame pas princesę Merę.
Ar mano vakarinė suknelė jau čia?
Dar ne. Bet ją atsiųs.
Labas, Mere.
Kaip laikaisi?
Ar seniai dirbate jos didenybei, panele Loton?
Šešerius metus.
Įdomu.
Spėju, jūs – puiki siuvėja.
Dar niekas nesiskundė.
Mokiausi pas madam Liusilę.
Jos didenybė ieškojo profesionalios siuvėjos.
Ir rado jus?
Mane rado mano reputacija.
Jau beveik trys. Eime ruoštis.
-Ar princesė atvyks į paradą? -Jie abu atvyks.
Man ji visuomet atrodo tokia liūdna, toji princesė Merė.
Ji – iš karališkosios giminės.
Karališkos giminės moterys nesivaipo it Češyro katinas.
Bet ir neprivalo atrodyti apgailėtinai.
Tau ji atrodo apgailėtinai. Man – oriai.
Tuo viskas pasakyta, tiesa?
Kaip malonu matyti tave, Karsonai.
Kas privertė tave išsitraukti ugningąjį kardą?
Pamaniau, turiu būti ten, kur esu labiausiai naudingas, miledi.
Išmintingi žodžiai, tinkantys mums visiems.
Jos karališkoji didenybė – Geltonajame kambaryje.
Heksamo markizė, Grantamo grafienė,
ir ledi Merė Talbot.
Jūsų karališkoji didenybe.
Prašome sėsti, ledi Grantam.
Spėju, pas jus tvyro sumaištis dėl mano tėvų vizito. Užjaučiu.
Mums nereikia jums šito aiškinti.
Tik nedažykite nieko.
Juos pykina nuo naujų dažų kvapo.
Tikiuosi, dar nieko neėmė dažyt.
Ar jūs čia apsigyvenote, ponia?
Ne. Mes dar gyvename Goldsbore.
Bet lordas Harvudas negaluoja,
tad mes atvykome prižiūrėti pasirengimo vizitą ir pokylį.
Sveiki.
-Sveiki, mano mielučiai! Kaip jūs? -Labas, mama.
-Ar gera buvo diena? -Ėjome pasivaikščioti.
Ilgai vaikščiojom. Smagu buvo.
-Taip? -Jums pasisekė.
Aš – naujas jūsų santechnikas Tonis Selikas.
Ak, taip.
Parodysiu boilerį.
Kur eini?
Čia ponas Selikas, santechnikas. Vedu jį pažiūrėt boilerio.
Aš nuvesiu.
Nereikia. Perduok poniai Petmor, kur išėjau.
Atsivežkite berniukus ketvirtadienį.
Jūs tokia maloni.
Kodėl vaikai čia?
Mes ką tik grįžom, o jie norėjo...
Jiems negalima rodytis svetainėje iki šeštos.
Žinau, milorde, bet jie...
Išveskite juos. Ir vakare jų čia nebeveskite.
Taip, milorde.
-Bet jie tik... -Ačiū, aukle.
-Prašau, aukle. -Paimsim vėliau.
Eime į žaidimų kambarį, ten – jūsų traukinys.
Jie gali pasimesti.
Pameni ledi Grantam ir jos dukteris?
Ledi Grantam.
Jos prašo, kad atsivestume į paradą berniukus.
Ne. Jie ten tik trukdys.
Tikėjomės, kad jūs abu liksite vakarienei, lordai Laskalsai.
Bijau, ne.
Na, netrukdysiu jums.
Verčiau netrukdysiu, jums reikia dirbti. Man metas.
Ar nepalinkėsi sėkmės?
Nepanašu, kad jums reikia linkėti sėkmės, pone Selikai.
Ar iš viso ko linkėti.
Tu nežinai, ko man reikia.
Ir nenoriu žinoti.
-Ar dar sykį nupjauti žolę? -Nupjaus ryt iš ryto.
Sveiki, pone Brensonai.
Ruošiatės karališkajam vizitui, kaip matau.
Taip. Čia – lordas Heksamas.
Prašau susipažinti su majoru Četvudu.
-Atvykote į paradą? -Taip. Apsistojau užeigoje.
-Milorde? -Atsiprašau.
O gal atvykote prižiūrėti mane?
Tikėjausi, kad supažindinsite mane su ceremonija.
Gal išgerkime?
Aš tuoj ateisiu.
Puiku.
Kas jis?
Nežinau. Kariškis gal.
O gal pareigūnas.
Tačiau išgersiu su juo, kad aprimtų.
Ko jam reikia?
Gal jis nori įsitikinti, kad aš – leopardas, pakeitęs savo dėmių spalvą.
Kaip jūs, miledi? Ar viskas paruošta?
Ne. Širdis, regis, iššoks iš krūtinės.
Beje, gal žinai, kur dingo sidabrinė dėžutė
nuo staliuko prie židinio?
Joje mano senelė laikė lošimo kortas.
Žinau ją. Ji dingo?
Taip. Ir dar kupidonas nuo židinio atbrailos.
Gal išnešė žemyn nušveisti.
Jau ketinau pas jus eiti, miledi.
Nesijaudink, aš pati susitvarkiau.
Ar galiu eiti, miledi?
Taip.
Paimsi ąsotį ir dubenį? Ar per sunku?
Ne, niekis. Paimsiu.
Kaip mūsų boileris?
Neabejoju, greit bus sutaisytas.
Bertis buvo susitikęs su Tomu.
Tu nemanai, kad Tomas gali kaip nors pakenkti?
Kodėl to klausi?
Bertis sakė, kad šalia Tomo sukiojosi kažkoks seklys.
Tomas mėgsta šokiruoti, bet nieko daugiau.
Jis niekada neišduos mūsų šeimos. Niekada.
Eime?
Taip, eime.
Tada jai pasakiau: „Bet, ponia,
liko vienas varžtelis, kurį reikia įsukti.“
Pasisaugokite.
Pone Selikai, jūs verčiate Deizę raudonuoti.
Mane ne taip lengva priversti raudonuoti. Atsigerkite.
-Jis užsidirbo iki vėlumos. -Privalau užbaigti.
Suprantu, kad turiu daug dirbti, nes noriu steigti savo verslą.
O to nebus, jei dirbsi tik nuo 9 iki 17 val.
Tie sunkūs ąsočiai – siaubingi. Kaip mes anksčiau juos tampėme?
Gal anksčiau žmonės buvo stipresni.
Gal mažiau tikėjosi iš gyvenimo.
Aš tikiuosi daug iš gyvenimo.
Aš irgi. Ir ketinu tai gauti.
Jūs vis dar čia?
Ponas Selikas sunkiai dirbo iki vėlumos, Endi.
Tuomet metas eit namo.
Ar užkandis paruoštas?
Gali imti.
Jis teisus.
Naują pompą atveš devintą.
-Tada būsiu čia. -Mes irgi.
Iki!
Kalbėjau su mama. Ji – Londone. Apsistojo pas Rozamundą.
Negali būt. Šiandien kartu valgėme priešpiečius, ji nieko nesakė.
Ji ten išvyko šią popietę.
Grįžta rytoj. Pakviečiau arbatos.
Įkalbėk ją palikti Mod Begšo ramybėje.
Manau, karaliaus akivaizdoje kivirčytis nepradės net mano mama.
Įdomu, ar jis atvyks anksčiau?
Ar džiaugiesi?
Truputį. O tu?
Ar padoru būtų tai pripažinti?
Amerikietei – taip.
Na štai, pone Karsonai.
Palikite tai man.
Aš esu mesjė Korbė.
O čia ponia Veb, ūkvedė.
Šis takas nuves jus tiesiai iki virtuvės.
Aš pasakiau, aš esu mesjė Korbė, karališkasis virėjas.
Šaunuolis, Čarli. Gera pradžia – pusė darbo.
Čionai, ponai.
Panele Loton?
Dairiausi.
Labai gražūs namai.
Esate mačiusi dar ne tokių.
Atėjau paimt pirštinių. Bet mums čia nederėtų būti.
Pasiruoškite mūšiui su barbarais.
Tu. Kur man jį padėti?
Neerzink manęs.
Atlaisvinome vietos prie plovyklos. Ir toje spintelėje.
Tiek triukšmo dėl nieko!
O kur mūsų produktai iš pono Beikvelo?
Eime.
Kaip tau pavyko?
Man padėjo sodininkas. Niekas nematė.
Spėju, galima daug ką parduoti ir atsiskaityti su ponu Beikvelu.
Nesijaudink, suvalgys viską po šito vizito.
Sakiau, juostelėmis!
Baigta, ponia Petmor.
Įdėjau naują pompą.
Šlovė pergalingam didvyriui!
Turi pranešti poniai Hjuz.
Arba ponui Karsonui. Ne joms.
Nebijokit, pone Selikai, mes jiems perduosim. Ačiū.
Bet jūsų pagalbos man nereikia, ponia Hjuz.
Tenoriu žinoti, kur miegos jų didenybės,
kad panelė Stinson galėtų paruošti jiems kambarius.
Todėl aš juos parodysiu, ponia Veb.
Nes be mano pagalbos jūs jų nerasite.
Ar visuomet šitaip būna?
Karališkasis vizitas primena gulbę, plaukiančią ežeru.
Paviršiuje – grakštu, oru.
Po vandeniu – įnirtingas malimas kojytėmis.
Norėčiau dingti iš čia.
Rytoj, atvykus ponui Mileriui, turėsiu laisvą vakarą.
Pažadėjau mamai užsukti. Važiuojam kartu į Jorką.
Išgertume kur.
Važiuok. Juk būt čia neprivalai.
Sutarta. Susirasiu tave, kai atsilaisvinsiu.
Galėsim pasiskolint mašiną.
Ponia Veb, aš esu ūkvedė čia.
Tik ne tada, kai po šiuo stogu bus karalius.
Taip, bet jo dar nėra.
Ne namai, o kažkoks fabrikas.
Primena laikus, kai karo metu pas mus veikė kareivių gydykla.
Man labai patiko, nors jaučiuosi kalta taip kalbėdama.
Kur Tomas?
Tėtis – miestelyje.
Ir vėl? Ką jis rezga?
Įvažiuodama mačiau Tomą su itin rūsčia mina.
Tikiuosi, jis negamina bombos.
Juokais pasakytas žodis neretai tampa tiesa.
Mes spėjam, kad jį seka saugumo tarnybos.
Niekai. Mama, kaip sekėsi Londone?
Puikiai.
Ko ten važiavai?
Turėjau reikalų.
Bet tu juk nekenti Londono.
Kas tau tai sakė?
Kada man ryt pasirodyti?
Vėliausiai dvyliktą. Jie atvyks pusę pirmos.
Mama, pažadėkite neužsipulti Mod Begšo.
Negaliu jos ignoruoti. Ji – mano giminaitė.
Būtent. Pasisveikink kaip su giminaite ir viskas.
Aš pagalvosiu.
Net jei ji viską perrašė svetimam žmogui, ką mes galim padaryti?
Užprotestuoti testamentą.
Kokiu pagrindu?
Nederamu nuomonės įtakojimu.
Iš kur galite tai žinoti? Ir kaip įrodysite?
Surasime palankų mums teisėją.
Palankų ar paperkamą?
Tą, kuris padės išspręsti šią bėdą.
Mama, liksi vakarienei? Bus bufetas.
Aš nepersirengiau.
Mes irgi nepersirengsim. Tiesiog nusiimk skrybėlę ir tiek.
Kalbi lyg tai būtų paprasta.
Kur mano popieriaus peilis, tas sidabrinis su pulko herbu?
Jie mums šįvakar nepadės.
Nė piršto nepajudins.
Juk mano maistas tinkamas tik tarnams.
Bent jau tavo jaunasis didvyris boilerį pataisė.
Joks jis ne mano didvyris.
Taip. Kodėl jį taip vadinate?
Aš pajuokavau.
-Kodėl tai juokinga? -Endi, liaukis.
It triušio ola.
Nežiūrėkit į mane, pone Korbė. Mano kambarys – it kišenė.
Ponai, neabejoju, kad...
Iš kelio!
Nuspręsiu po to, kai išsimaudysiu.
Gal išvyksiu į viešbutį.
Kur mes valgysime? Yra atskira patalpa?
Darbuotojų svetainėje.
Mes niekada nevalgome su vietiniais tarnais.
-Atsiprašau. -Vanduo – šaltas. Kas čia vyksta?
Tai nepakenčiama.
Be karšto vandens neliksim čia nė minutei. Jūs – savam prote?
Boileris šiandien buvo pataisytas. Prieš valandą tekėjo karštas vanduo.
O dabar jis – šaltas!
Tai kodėl jus nusamdė, pone Karsonai?
Kad suvaldytumėt tai, ko nesugebėjau aš?
Ar dėl to? Pamiršau.
Pone Berou, gal padėsite?
Aš nedirbu, pone Karsonai. Jūs dirbate.
Atleiskite.
Ko jums reikia?
Tai jūs sėdite už mano stalo mano kambaryje,
todėl aš jūsų klausiu, ko jums reikia?
Iš jūsų – nieko.
Turiu jums priminti, kad Dauntonui vadovavau daug metų.
Pone Karsonai, jūs – išėjęs į pensiją tarnas,
tarnavęs eiliniame provincijos dvare
eilinei šeimai.
Jūsų istorija manęs nedomina.
Galite eiti.
Kuo galėčiau jums būti naudingas?
Susiraskite gerą knygą ir skaitykite, kol mes išvažiuosime.
Pone Karsonai, jums reikia tai pamatyti.
-Rimtai sugadinta. -Ar galėsit greit sutaisyti?
Taip, bet žinokite, jog kažkas tyčia mėgino sutrukdyti karališkąjį vizitą.
Šeimininkai privalo žinoti.
Ar jau gauta suknelė?
Dar ne.
Ką aš vilkėsiu?
-Karsonai, kas nutiko? -Sudedamos kėdės...
Atvežė daug sudedamųjų kėdžių, miledi.
Jos – prie galinių durų. Ana sakė, kad turiu skubiai jums pranešti.
Ji teisi. Kėdės – paradui.
Teks sustatyti jas dabar, nes rytoj nebus laiko.
Miestelėnai ims rinktis devintą ryto.
Fortūna, matau, ne mūsų pusėje.
Vargšelė Merė.
Ar ne per daug jai užkrovėme?
Taip. Jūs teisus. Padėkime jai.
Juk negalit eit dabar į lauką.
Žinoma, kad galim.
Labos nakties, mama.
Nepamiršk pasimelsti už mus.
Užtarsiu žodelį.
Toji vargšelė Merė vien dantimis sukaltų palapinės kuolą.
Įdomu, iš ko ji tai paveldėjo.
Visad nustembu, kai tu mane pagiri.
O aš nustembu sužinojusi, jog pagyriau.
Dar tos liūties betrūko.
Mes susitvarkysim. Pasikvietėme poną Mozlį. Endis nubėgo sunkvežimio.
Bet ponas Beitsas padėti negali. O ponas Berou kažkur dingo.
Pas mane – tas pat. Lordas Heksamas išėjo ieškoti pono Brensono.
Teks apsieiti be jų.
Juk jūs neisite?
O kaip jie žinos, ką daryti?
-Tada atnešiu mums apsiaustus. -Tau nebūtina eiti.
Dar ir kaip būtina.
Tik perspėsiu poną Beitsą, kur išeinu.
Tu – gera draugė, Ana.
Tikiuosi, mes – geros draugės viena kitai, miledi.
Paskutinė.
Gerai. Duokite, pone Mozli.
-Galit permesti virvę? -Prašom.
Riškite kuo tvirčiau.
Viskas paruošta.
Tėti, Diki, kokie jūs geri.
Bet gal nereikia?
Jūs permirksite ir išsipurvinsite.
Na ir kas? Mes juk – medžiotojai.
Lipam.
Tau nebūtina važiuoti, brangute. Mes susitvarkysim patys.
Aš privalau važiuoti.
-Eime. -Pralinksmėk, Mozli.
Gyventojai ir svečiai stebės paradą iš abiejų pusių nuo pakylos.
Priekyje – kėdės šeimos nariams.
Aš lauksiu tavęs ten.
Gerai.
Susitiksime pagrindinėje gatvėje.
Ateik vienas, nieko nesivesk kartu.
Koks absurdas. Tiek triukšmo dėl nieko.
Ką?
Maniau, tu stebėsi mane, kad ko neiškrėsčiau.
Ko neiškrėstum?
Nežinau.
Kad nemėtyčiau kiaušinių, nerėkaučiau ar nemosuočiau kokiu plakatu.
Darysi tai?
Ne.
Bet imu abejoti dėl tavęs.
Aš kiaušinių nemėtau.
Dar po vieną?
Taip.
-To paties. -Tuojau, pone.
Karalienei po pusryčių atnešime specialų krėslą.
Tikiuosi, lietus iki to laiko liausis.
Aš jį atnešiu pats, milorde!
-O karaliui? -Jis jos ant žirgo.
-O kas, jei lis? -Dievas lietų sustabdys.
Ar ten Tomas?
Jis visą vakarą išbuvo alinėje?
Išaušo rytas,
o oras įrodo, jog Dievas – monarchistas.
Kas galėjo abejoti, miledi?
Atvažiuoja.
Pone Mozli?
Viskas gerai. Tuoj atgausiu kvapą.
Jūsų didenybės, sveiki atvykę į Dauntono abatiją.
Džiaugiamės čia atvykę, ledi Grantam.
Grantamai.
Pamenate lordo Grantamo motiną.
Sveiki, ledi Grantam.
Ar padėti?
Kam nors teks, pone, antraip nebepakilsiu.
Dėkoju.
Mano duktė, ledi Merė Talbot.
Heksamo markizas ir markizė.
Ponas Tomas Brensonas.
Lordas ir ledi Mertonai.
Jūs labai malonus, lordai Grantamai.
Atvirkščiai. Tai man didžiulė garbė.
Neabejoju, kad žinote, jog parade ir per priešpiečius
prie mūsų prisijungs princesė Merė ir lordas Laskalsas.
Jie abu ateis?
Kiek žinau, taip.
Koks palengvėjimas.
Prašyčiau pamiršti, kad tai sakiau.
Ką sakėte, ponia?
Pussesere Mod.
Vajolet.
Ar mes pasibučiuosime?
Džiaugiuosi, kad nori pasibučiuoti su manim.
Nes paskutiniame tavo laiške šio noro tikrai nebuvo.
Tuomet to ir nenorėjau.
Ar galiu jums padėti?
Ačiū.
Visi greit nuskubėjo, o aš nebežinau, kur eiti.
Eikite su manimi.
Koks jūsų vaidmuo šiame cirke?
Aš – ledi Begšo kambarinė.
Tuomet – tos durys.
Kreipkitės į ponią Hjuz, ji jums viską parodys.
Ačiū.
Ragavote vandenį? Tinkamas tik kūnui, gėrimui – jokiu būdu.
Ką tik atvežė ledi Edit.
Ledi Heksam, pone Beitsai.
Ačiū, Albertai, seniai laukėm.
Man reikia pieno! Man reikia kiaušinių trynių!
Man reikia alyvuogių aliejaus! Ir vanilės ankšties!
O dar jam reikia skelt per ausį.
Tyliau, ponia Petmor.
Kas tai paims? Pone Mozli?
Jums čia kištis neverta, ponia Hjuz. Mes patys.
Kištis? Kaip galiu kištis savo namuose?
-Endriu, neškit. -Bet tai – ne jūsų namai.
Tai gal eikit ir pasėdėkit.
Minutėlę.
Palikite. Padėkite į vietą.
-Pasivykite juos! -Aš protestuoju. Mano darbuotojai...
Turi likti čia, pone Karsonai.
Tai galioja ir jums.
Ir nesimaišykite mums po kojomis.
Pamatėte jų didenybes. To jums pakaks.
-Atsiprašau. -Minutėlę.
Ką jūs darot? Palaukite.
Šiaurėje padėtis, regis, ramesnė.
Po streiko, turite galvoje, pone?
Taip, jei ramybe laikysime susitaikymą.
Bet nesu tikra, kas bus ateity.
O jūs, ledi Grantam
Ar jus palietė streikas?
Mano kambarinė tuo metu su manimi kalbėjo gana grubiai, pone.
Bet ji visada buvo komunistė širdy,
tad to iš jos reikėjo tikėtis.
Ar princesė neprisijungs prie mūsų?
Jie skambino.
Lordą Laskalsą užlaikė reikalai.
Bet į paradą jie ketina atvykti.
Tikiuosi, tarnų kambariai čia – gana jaukūs.
O kas? Nerimaujate dėl savo kambarinės?
Koks jūs protingas.
Liusė man labiau kompanionė, nei kambarinė.
Nenorėčiau, kad jai būtų nepatogu.
Suprantama.
Man reikia eiti.
Juk negali užtraukt mamai gėdos.
Apgailestauju, bet tau teks palaukti, kol atsistosime.
Lordai Heksamai, kaip laikosi Nortumberlandas?
Ten gražu, kaip visada.
Jis gali apsieiti be jūsų kurį laiką, kaip manote?
Nieko sau pažeminimas.
Gal mums eiti pasivaikščioti?
Negalime trukdyti karališkajam vizitui, ponia Petmor.
Abejoju.
Po parado susirinkime visi čia.
Ana, pone Beitsai,
čia – ne vieta jokioms kvailystėms.
Girdite mane?
Renkamės vyno rūsyje. Perduokite visiems.
Einu pas poną Beikvelą, jei neturite darbų.
Ne.
-Na, mums metas. -Žinoma, pone.
Štai.
-Ponia. -Labai laukiu.
Geri priešpiečiai buvo.
Ką tau sakė karalius? Neišgirdau.
Kovo mėnesį jis planuoja Velso princui turą.
Jie apkeliaus daugumą Afrikos kolonijų.
Turas baigsis Keiptaune.
Ir jis pasiūlė vykti ir tau?
Jo manymu, aš galiu būt stabilumo pavyzdžiu.
Kiek laiko tavęs nebus?
Maždaug tris mėnesius.
Aš negaliu patikėti, kaip man pasisekė. O tu gali?
Tomai!
-Ką tu čia veiki? -Noriu paklausti tavęs to paties?
-Grįžk namo, kol visko nesugadinai. -Ar ne tuo pats užsiimi?
-Tu nežinai, kuo užsiimu. -Kas ji?
Tai mano svainė, ledi Merė Talbot.
Prašiau ateiti vienam.
Palik tai man.
-Tomai! -Ginklą!
Štai jis.
Ramiai!
Laikote jį?
Raminkis! Niekur nepaspruksi.
-Ramiai. Tai valstybės išdavystė. -Jūs sveikas, pone? Jūsų malonybe?
Kaip jūs čia atsiradot? Aš pats ėmiau jį įtarti tik vakar.
Aš nežinojau, kad numojai ranka į laisvą Airiją.
Ar ji – ne laisva?
Smaugiama karūnos, po velnių!
Lipk!
-Vežkite jį. -Tuojau, pone.
Man nesmagu, jog manei, kad būsiu karaliaus žudikas.
Aš nemaniau. Kiti manė.
Malonėkite vykti kartu su mumis į nuovadą.
Kodėl nieko mums nesakei?
Maniau, kad jis sekė mane. Nenorėjau jūsų į tai velti.
Maniau, jei susitiksiu su juo ir atsakysiu į jo klausimus, jis atstos.
Tačiau vakar alinėje
supratau, kad jis nori manimi pasinaudoti,
kad priartėtų prie karaliaus.
Pagerbt karalių!
Kardus!
Atleiskite.
Atsiprašau.
Manėm, kad nebeateisi.
Pačiu laiku.
-Nesuprantu, ko čia ėjau. -Tylos.
Jūsų didenybe,
Jorkšyro husarai pasirengę jūsų patikrinimui.
Kur jis?
Sunegalavo.
Argi ne vakar jis šaudė paukščius?
-Ką nori, kad pasakyčiau? -Nieko.
Privalai leisti man jį palikti.
Dabar apie tai nekalbėsime.
Ten jūsų kambarinė?
Taip. Liusė.
Tu nevadini jos pavarde?
Ji taip seniai su manimi.
POLICIJOS NUOVADA
Keista. Jis – toks panašus į anglą.
Jis toks ir buvo.
Aukštuomenės šulas,
kol Airijos nepriklausomybės idėja neperviliojo į kitą pusę.
Todėl jis ir pasirinko mane.
Nugirdo, kad pritariu Airijos respublikos idėjai.
Ar tu pritari?
Tik ne bet kokia kaina.
Aš – paklusnus pilietis pastaruoju metu.
Štai ką jūs su manimi padarėte.
Ar dabar apie tai rašys visi laikraščiai?
Vargšas tėtušis.
Ne. Apie tai neišgirsi nė žodžio.
Aukštuomenė visus nutildys?
Netikiu konspiracinėmis teorijomis.
-Jūs rašote? -Stengiuosi.
Panele Smit. Ar ponia Hjuz skyrė jums kambarį?
Taip.
Ar patiko paradas?
Jūs dirbate pilyje?
Ne visai taip.
Aš pardavinėju automobilius bei padedu tvarkytis pilyje.
Lordas Grantamas – mano uošvis.
Atleiskite, pone.
Leiskite man paaiškinti.
Atvykau čia dirbti vairuotoju.
Jūs, turbūt, ledi Sibilės vyras?
Taip.
Mes su ledi Begšo žinome jūsų istoriją.
Labai liūdėjome, kai ji mirė.
Prieš kiek laiko tai nutiko?
Prieš septynerius metus. Dievulėliau.
Atleiskite. Dar skausminga.
Ne šia prasme.
Nebeskauda, tačiau viską prisimenu.
Ar galiu jūsų paklausti?
Žinoma.
Ar jums sunku buvo?
Prisijungti prie šeimos.
Labai sunku.
Besiblaškydamas tarp seno ir naujo savo pasaulių, nebežinodavau, kas esu.
Bet dabar žinote?
Taip.
Susitaikiau su viskuo.
Kodėl?
Man tiesiog smalsu.
Greičiau, pone Berou.
Gal paaiškinsite, kas čia vyksta? Ana?
-Ką mes čia veikiame? -Į vidų. Tada jie mūsų negirdės.
Siaubingai nepadoru.
Taip. Kodėl mus čia sugynėte?
Aš jums paaiškinsiu.
Mudu su ponu Beitsu
norime apginti Dauntono garbę.
Kaip?
Ar norite, kad pasikartotų tai, kaip su mumis buvo pasielgta?
-Po šimts, labai nenorėčiau. -Endriu, čia yra moterų.
Mes manome, kad turime atsikirsti.
Man tai ima nepatikti. Labai nepatikti.
Ana, pasakyk.
Mes pasirūpinsime, kad jūs
gamintumėte ir patiektumėte vakarienę karališkai porai Dauntono abatijoje.
Kaip ir turėtumėte.
Dievulėliau! Ar tai revoliucija?
Atnešt šakių?
Ne, pone Mozli, mes rimtai.
Bet ar žinot, ką ponas Korbė atsivežė šiam vakarui?
O kam? Mes turim savo atsargų.
Poną Korbė palikite man.
Ką mums daryti?
Tarnaites ir kamerdinerius paliekam ramybėje. Mes su jais nesipykome.
Bet to liokajaus reikia atsikratyti.
Vyresniojo karaliaus patarnautojo, pone Beitsai.
Ir kamerdineriai turi nesipainioti po kojomis
nuo septynių iki vakarienės pabaigos.
Tai išdavystė!
Ką mes jiems galim padaryti?
Galim užrakinti juos mansardoje.
Už tokias kalbas mus visus nukiš už grotų.
Ar tau patiko, kaip tave paspyrė šonan
ir liepė klausyti pono Vilsono?
Aš šiame sąmoksle nedalyvausiu.
Kas, jei jo didenybė, pamatęs kas vyksta, supyks?
Kodėl turėtų? Manote, nesugebėsiu paruošti padorios vakarienės?
-Jokiu būdu nemanau, bet... -Aš pasirūpinsiu kamerdineriais.
Ką ketini daryti?
Sužinosi.
Vadinasi, mes patarnausim svečiams? Aš ir ponas Mozlis?
Ir Albertas.
Jūs žinote, kur sukabintos livrėjos.
Ar gražiosios karalienės lūpos ragaus mano piltą vyną?
Jei nesiliausi, užrakinsiu tave mansardoje.
Nesuprantu, kam taip stengtis.
O kaip panelė Veb, kuri nuolat mums primena, kad ūkvedė – ji?
Dėl panelės Veb nesijaudink. Aš – kur kas geresnė ūkvedė.
Nesuprantu, kaip susitvarkysi su ponu Korbė.
Na...
Einu trumpam prigulti.
Paruoškite viską, o aš nusileisiu vėliau.
Kada gi, o, galingasai?
Pažadinkite mane po pusvalandžio, jei manęs dar nebus virtuvėje.
Pasitikėk mumis.
Papasakok apie savo kambarinę.
Liusė – Deivido tarno, karininko Džeko Smito duktė.
Jis žuvo kartu su mano vyru karo metu.
Jūs priglobėte jo vaiką?
Liusė neturėjo motinos.
Tad aš suteikiau jai namus.
Jūs – labai dosni.
Už šį dosnumą man buvo nuoširdžiai atsilyginta.
Džiaugiuosi.
Neatrodo.
Aukle, matei? 38 kartus iššokau!
O, varge.
Maniau, visi svetainėje.
Delsiu ten eiti, turiu pripažinti.
Spėju, teks nueiti.
Gal jums pakviesti ką nors?
Ne. Dėkoju.
Jūs – jauniausios duktės našlys, tiesa?
Esu apie jus girdėjusi, pone...
Brensonas. Tomas Brensonas.
O kas jūs?
Turėčiau žinoti, bet aš neįsimenu šitų dalykų.
Na, juk neprivalote visų pažinoti.
Ar jums patiko paradas?
Bijau, aš jį visą praleidau.
Turėjau kitų reikalų.
Gaila.
Jei atvirai, aš – ne iš rojalistų gretų.
Nors nederėtų man apie tai garsiai sakyti.
Bent jau nepažįstamajai.
Keista, nes Kroliai gyvybę paaukotų už karalių, jei reikėtų.
Gali mylėti tuos, su kuriais nesutinki.
O jūs juos mylite?
Jie – širdyje geri.
Žmonės gali būti geri,
bet su jais gyventi gali būti sudėtinga.
Irgi tiesa.
Kartais jie elgiasi kvailai ir snobiškai.
O jau politiniai jų požiūriai iš viso niekam tikę.
Bet aš išmokau būti su jais laimingas.
Be to, jie – mano dukters šeima.
Ji čia gyvena?
Kartą aš jos vos neišsivežiau.
Bet dabar jos namai – čia.
Daug metų blaškiausi be savo vietos.
O tai man svarbu.
Vadinasi, svarbiausia nuspręsti, kas svarbu, tiesa?
Suteikėte man peno apmąstymams, pone Brensonai.
Geriems, tikiuosi.
Gal ir taip, tačiau mums metas.
Reikia eiti persirengti. O jūs išvykstate ryt iš ryto.
Gal galime pasikalbėti vėliau? Kur nors, jaukiam kamputy?
Robertas irgi ateitų.
Aš nesileisiu tardoma, Vajolet.
Prašau, pasinaudokite proga susitarti tarpusavy.
Labai gerai.
Bet dabar turiu eiti.
Padėjo. Ačiū.
Juk sakiau, kad noriu padėti.
Dabar tavo dėka mes ją įspraudėme į kampą.
Pone Vilsonai, jums skambina.
Man?
Sere Henri, į Londoną iki devynių jie nespės.
Nesvarbu.
Pokylis Klarens Hole prasidės tik dešimtą.
Koks pokylis?
Pas kunigaikštį Konotą.
Ko čia apsimetinėji, Vilsonai?
Aš neabejoju, pone. Jei taip pageidauja kunigaikštis Konotas.
Bet kaip tada aš susitvarkysiu čia?
Negi Dauntone nėra savų liokajų?
Taip. Yra. Bet jo didenybė...
Jo didenybei nusispjaut. Daryk, kaip pasakiau!
Žinoma, sere Hari, tučtuojau.
Ar viskas gerai, pone Vilsonai?
Kvieskite pas mane mano liokajus, rūmų liokajų ir pasiuntinuką.
Kada artimiausias traukinys į Londoną?
Tikiuosi, naujienos ne blogos.
Ne blogos,
tačiau neįprastos.
Labai neįprastos.
Jei kas apie tai sužinos, mane išspirs iš pulko.
Man rodėsi, kad kalbėjai su pasitikėjimu.
Aš gerai imituoju serą Harį Barnstoną, patikėk.
Kas, jei ponas Vilsonas paskambins jam pats?
Niekas nedrįsta prieštarauti sero Hario paliepimams.
Bet jei paskambins?
Tada apgaulė bus išaiškinta.
Bet vis tiek nesupras, kad skambinau aš.
Taip. Važiuojam į Jorką?
Gaila, kad neteks ten sudalyvauti.
Kur man palaukti tavęs, kol būsi pas tėvus?
Rasime alinę.
Ar pavyko su kuo nors pakalbėti?
Susisiekiau su madam Seimur asistente.
Jie išsiuntė ne tą suknelę.
Panašaus stiliaus, bet, kaip matote, kito dydžio.
O kur mano suknelė?
Pakeliui į Niujorką.
Mat kaip.
Nuostabu.
Niekas man šiandien nesiseka.
Miledi?
Nieko tokio.
Kaip jums sekasi apačioje? Jau geriau?
Truputį geriau, miledi.
Man reikėtų skubėti.
Žinoma.
Tik vienas klausimas.
Ta spalvoto stiklo taurė, kur stovėjo prie mano lovos.
Ar ji įskilo, kai manęs čia nebuvo?
Palikite tai man, miledi. Ir suknelę.
Ar galėsite pasimatuoti ją dar šiandien, vėliau?
Nesuprantu. Kas ją taisys?
Man šovė viena mintis.
Nemanyčiau, juk ji turi suprasti.
Atleiskite už sutrukdymą.
Ir kaip tu mane radai?
Lengvai. Aš čia gyvenau 40 metų.
Spėju, čia tavo kambarinė.
Taip. Čia Liusė Smit.
Labas vakaras, Smit.
Labas vakaras, miledi.
Ar man išeiti?
Tik ne dėl manęs.
Man malonu su tavimi susipažinti. Tiek apie tave esu girdėjusi.
Ar ko nors norėjai?
Tik įsitikinti, jog patogiai įsikūrei
ir pasitikslinti dėl mūsų vėlesnio pokalbio.
Aš gyvenu savo gyvenimą, Vajolet. Nebesu tokia kaip anksčiau.
Mano tėvas ir vyras mirę.
Nematau priežasties negyventi taip, kaip noriu.
Tai dar nereiškia, kad priežasties nėra,
gal tu jos tiesiog nematai.
Ledi Merton teisi.
Išsiaiškinsime viską visiems laikams.
Tačiau dabar manęs laukia jos didenybė.
Nekalbėkite. Negalvokite. Tik vykdykite mano nurodymus.
Jų didenybės neturi pastebėti, jog juos aptarnauja svetimi.
Girdite?
Kad jie ničnieko nepastebėtų.
Mes pasistengsime, pone Vilsonai.
Man nereikia, kad pasistengtumėte. Man reikia, kad dirbtumėte tobulai.
Ar padėtis valdoma, pone Vilsonai?
Kaip suprantu, likusieji išvyko traukiniu.
Liko tik šitie.
Žiūrėk, nepadaryk gėdos šiai livrėjai, Albertai.
Nieku gyvu, pone Karsonai.
Kur mesjė Korbė?
Jis išėjo.
Tad pamaniau, imsiu ruošti vakarienę. Ar aš teisi?
Ne. Jūs nesate teisi. Jūs visiškai klystate.
Atleiskite.
Aš netyčia.
Turiu persirengti.
Užbaigsime man grįžus.
Endi.
-Jei nenori, kad vykčiau, nevyksiu. -Bet tu jau pažadėjai.
Nes tai – fantastiška galimybė.
Nepagalvojau, kad prieštarausi.
Aš ne ta prasme.
Tuomet kokia?
Neketinau tau sakyti.
Neketinau to sakyti niekam.
Bet aš galbūt laukiuosi.
Brangioji.
Kaip nuostabu.
Tiesiog pasakiška.
Mano širdis, regis, sprogs.
Todėl ir neketinau sakyti. Nes visko dar gali nutikti.
Bet jei viskas bus gerai...
Tuomet pagimdysiu, kai būsi išvykęs į trijų mėnesių trukmės kelionę.
Kodėl nieko nesakei, kai pirmąsyk pasakiau, kad vyksiu?
Tu sutikai man dar nespėjus nieko pasakyti.
Paslaptys tik gadina reikalus.
Ak, taip. Žinoma. Tai jau mano kaltė.
Aš pasakysiu karaliui, kad nevyksiu.
Ir jis tiesiog sutiks?
Sveika.
Panelė Smit, tiesa?
Mes kalbėjome apie tave, tiesa?
Tomai. Kaip netikėta!
Tu pažįsti panelę Smit, tiesa?
Eime, Mere.
Ar viskas gerai? Kažkas nutiko?
Pas mus buvo užėjusi senoji ledi Grantam.
Spėju, jos dėl manęs šįvakar susipyks.
Ji mano, kad ledi Begšo pernelyg man palanki, ir tai jai nepatinka.
Koks jos reikalas?
Ledi Begšo turi savų priežasčių. Man to pakanka.
Lipi žemyn, Tomai?
Gero vakaro.
Štai kur jūs, panele Loton.
Tikiuosi, mėgaujatės užtarnautu poilsiu.
Atvykus panelei Eiplin, man būna mažiau darbo.
Bet turim ruoštis rytojaus pokyliui.
Apie tai ir noriu pakalbėti.
Šįvakar noriu, kad eitumėte kartu su manimi patarnauti ledi Heksam,
nes reikia, kad ji pasimatuotų suknelę,
kurią jūs pataisysite pernakt,
kad spėtumėte ją baigti prieš išvykdama.
Kodėl turėčiau tai daryti?
Dėl dėžutės ir kupidono iš svetainės,
peilio iš bibliotekos,
ledi spalvoto stiklo taurės.
Taurės neėmiau.
Tuomet ji pati sudužo, kaip ji ir sakė.
Bet kažką iš jos kambario paėmėte.
Ką?
Apgamėlių dėžutę nuo tualetinio stalelio.
Prašyčiau viską atiduoti.
Aš negaliu siūti pernakt. Kada miegosiu?
Nuvykusi rytoj į Harvudą.
Nes abejoju, ar tylėsiu.
„Karalienės aprengėja – vagilė“.
Nuskambės visuose laikraščiuose iki pat Peru.
Grenbio markizas ir markizė.
Seras Viljemas ir ledi Inglbiai.
Kur karališkieji liokajai?
Jiems reikėjo grįžti į Londoną.
Visiems? Kokia nesėkmė.
Kai kam – nesėkmė, miledi.
Skarboro grafas ir grafienė.
Dėl Dievo meilės!
Padėkite!
Padėkite, kas nors!
Eisiu pas Tertoną.
Žinai tokį?
Aš – Krisas Vebsteris, beje.
Aš kai ko laukiu.
Labai ilgai.
Gal jis rado įdomesnių užsiėmimų.
Ir?
Eime kartu su manim.
Tau tikrai patiks.
Atleiskite, pone.
Mano pavardė Berou. Jei manęs ieškos, prašau pasakyti, kad išėjau.
Ar pasakyti kur?
-Nereikia. -Pas Tertoną.
Niekaip nesuprantu, kur dingo ponas Vilsonas.
Tuščia jo. Juk esi tu.
Juk negali ilgam atsitraukti nuo jo didenybės.
Bet ar man dera jam patarnauti?
Tu apsivilkęs tinkamai.
-Taip, bet... -Pone Karsonai, taip buvo lemta.
Juk pats tai supranti, kaip ir aš.
Priimk savo lemtį su pasididžiavimu.
Ir įženk į salę aukštai pakelta galva.
Tau pavyks, pone Karsonai.
Prašau man paaiškinti, kas vyksta!
Pono Korbė nėra, kaip ir pono Vilsono.
O jūsų liokajai išvyko į Londoną.
Aš vis tiek čia vadovauju.
Ne, panele Veb. Šie žmonės – mano.
Tad prašyčiau eiti į tarnų aukštą ir sėdėti ten.
Negi gadinsite visiems vakarą?
Taip jai ir reikia.
Ponia Petmor pamiršo pasiųsti padažą.
O aš nešu kapotus kiaušinius.
Malonu, bet tai – ne jūsų darbas.
Niekis. Turime suvienyti jėgas vardan Dauntono šlovės.
Na, ar pasirengę, vyručiai?
-Kuo puikiausiai pasirengę. -Viskas bus gerai, ponia Hjuz.
O kaip jūs, pone Mozli?
-Aš būtinai pamiršiu tekstą. -Jūs neturite jokio teksto!
-Metas. -Taip.
Ir, pone Mozli?
Nepamirškite kvėpuoti.
Kvėpuoti. Taip.
Ponai.
Džiugu, kad jūs čia, pone Karsonai.
Esu ten, kur esu reikalingas savo karaliui.
„J&J TERTON“ SANDĖLIS IR KONTORA
-Sveiki. -Gerai.
Sveiki.
Nauji veidai. Sveikas.
Tu – labai žavus jaunuolis.
Negaliu patikėti.
Nieko panašaus gyvenime nesu matęs.
Viskam būna pirmas kartas.
Žinau, bet...
Eikš. Pašokim.
Labai norėčiau jiems pasakyti, kokie jie turi būti tau dėkingi.
Tu buvai ne mažiau drąsi.
Mere, kalbi ne su ta puse.
Nekreipk dėmesio į močiutę.
Ji ruošiasi paspirginti savo pusseserę Mod.
Dėl jos kambarinės, įtariu.
Spėju, ledi Begšo joje mato daugiau nei kambarinę.
Neabejoju.
Šito močiutė ir išsigando.
Turiu pripažinti... man ji patinka.
Puiku. Neleisk jiems tau trukdyti.
Tomai, atrodai labai savimi patenkintas.
Jis gyrė ledi Begšo kambarinę.
Kaip ji įsigudrino užmegzti su tavimi pažintį?
Ji neįsigudrino. Mes susipažinome atsitiktinai.
Kokie naivūs tie vyrai.
Puikus maistas.
Kiek žinau, buvo planuoti kitokie patiekalai.
Bet tai – nuostabu.
Šaunuolis mūsų Korbė.
Tai ne mesjė Korbė darbas, jūsų didenybe.
O ponios Petmor.
Šį vakarą jus aptarnauja vien Dauntono žmonės.
Nuolankiai atsiprašau, jūsų didenybe.
Pakaks, Mozli.
Perduokite mūsų komplimentus poniai Petmor
ir kitiems patarnautojams.
Mozli.
Jos didenybė su tavimi kalba.
Su dideliu malonumu, jūsų didenybe.
Jūs – labai maloni, jūsų didenybe.
Jis turbūt labai apsidžiaugė, kad teko pavaduoti mūsų žmones.
Įdomu, kas nutiko.
Kad ir kas nutiko, tokio elgesio pateisinti negalima.
Patikėkite, ledi Grantam,
mūsų nebestebina keistas žmonių elgesys mūsų akivaizdoje.
Policija!
Žiūrėkite, kad niekas neišsilakstytų.
Kas vyksta?
Ponai, jums šiam vakarui pakaks.
Liaukitės groję, tučtuojau.
Taip!
Visi keliausite su mumis į policijos nuovadą.
Mes tiesiog linksminamės, pareigūne. Nieko bloga nedarome.
-Tai nuspręs teisėjas. -Teisėjas?
O kaip manei? Tekštelėsime jums per rankas ir paleisim namo?
-Aš čia pirmą sykį. -Ir paskutinį.
Taip! Pasiimkit savo daiktus ir eikite su mumis, purvini iškrypėliai.
Lauk.
-Į lauką! Greičiau! -Pirmyn, šlykštynės.
Lipkite į mašiną.
Ir kad man ramiai!
-Prašom, brangute. -Dėkoju.
Ačiū.
Gal dabar ištaikysi akimirką.
Susipažinau su ta kambarine.
Ji apvyniojo Mod aplink savo mažąjį pirštelį.
Tuomet turim sužinoti, kodėl.
Nekantriai lauksiu, ponai.
-Ačiū, jūsų didenybe. -Milorde.
Kas yra, Heksamai?
Suprantate, jūsų didenybe,
ką tik sužinojau, kad ledi Heksam laukiasi mūsų pirmagimio.
Kokia puiki žinia.
Mes dar niekam nesakėme,
tačiau pamaniau, jums įdomu bus tai žinoti.
Tikrai taip. Sveikinu.
Tik kūdikis turi gimti
būtent mūsų kelionės su princu metu.
Nuostabu.
Būtinai jam pasakykite, tegu pagalvoja.
Padėkite princui suprasti, ką reiškia tikra šeima.
Jūs galite būti jam puikus pavyzdys.
Na, eikime prie esmės.
Robertas – mano artimiausias giminaitis iš tėvo pusės.
Tiesa.
Bet mano palikimas atiteks ne jam.
Štai viskas ir pasakyta.
O kam? Galite pasakyti?
Liusei Smit, mano kambarinei.
Ką? Tu proto netekai?
Ne. Puikiai suprantu, ką darau.
Anaiptol. Akivaizdu, jog kliedi.
Tave reikia gydyti.
Kaip tipiška. Vos tik pasipriešini tau,
kerti iš peties kardu.
Panelei Smit labai pasisekė, kad aš neturiu kardo.
Iš tiesų jūsų toks sprendimas?
Liusė daug metų manimi rūpinosi, noriu parodyti jai savo dėkingumą.
Atiduodama šeimos namus?
Šeimos pilį?
Tu šaukte šaukiesi tramdomųjų marškinių.
Su tarnaite elgtis kaip su kraujo gimine –
lyg po siūlą išardyti visą Anglijos gyvenimo būdo pamatą.
Netaukšk niekų.
Meldžiu, nesiginčykite.
Aš niekada nesiginčiju. Aš aiškinu.
Vajolet, vis tiek aš gyvensiu ilgiau už tave,
tad tau iš viso nėra ko rūpintis.
Dabar man metas pas jos didenybę.
Geimas, setas ir mačas ledi Begšo naudai.
To nebus, kol aš – teisėja.
Mes išgėrėm,
ir ponas Berou panoro iškrėst pokštą tiems gėjams.
Jis ten buvo kokias penkias minutes.
Ir šoko tango su kitu vyru.
Sakau jums, seržante, tai buvo pokštas.
Nors vemti verčia, turiu pasakyt.
Džiaugiuosi tai girdėdamas.
Geriau būčiau miręs, nei toks kaip jie.
Bet ką pasakyti grafui?
Kokiam grafui?
Grantamo.
Ponas Berou – jo vyresnysis liokajus.
Beje, čia mano pažymėjimas.
Tai tu mane ištraukei?
Ne, geroji fėja.
Kaip supratai, jog ten nuėjau?
Alinės šeimininkas pasakė.
Palaukiau lauke ir atsekiau iki nuovados.
Tada parodžiau seržantui savo kortelę ir viskas susitvarkė.
„Karališkųjų rūmų ūkis“.
Jam tikriausiai patiko.
Kvailas buvau.
Tiesiog ateityje būk apdairesnis.
Malonėkite nusivilkti palikdama vietoje smeigtukus.
Ar tikrai suspėsite iki išvykimo?
Nesuprantu, kaip.
Ji suspės. Tiesa?
Aš pasistengsiu.
Neabejoju, kad suspėsite.
Beje.
Manau, žinau, kur dingo jūsų kupidonas iš svetainės.
Tikrai? Jis buvo dingęs?
Suknelę jums atneš ryt iš ryto, miledi.
Ačiū.
Nesuprantu, kaip tau pavyko ją įkalbėti.
Ji, pasirodo, labai miela.
Kai arčiau susipažinom.
Ar dar ko pageidausit?
Tik pasakyti tau, jog esi geniali.
-Labos nakties. -Labos nakties.
Bijau, pokalbis nepavyko.
Štai kaip.
Tik todėl, kad karalius nesuvokia,
kad tėvas turi dalyvauti vaiko gimime.
Jis nesuvokia.
Nors atrodo, kad šeimos gyvenimas jam rūpi.
Negali tiesiog jam pasakyti „ne“?
Mieloji, aš – vienas vyriausių krašto perų.
Kaip manai, ką tai reiškia?
Kaip manai, kam esu prisiekęs?
Ledi Begšo, galima jus porai žodžių prieš jums pasikviečiant kambarinę?
Ar Liusė žino, kad jūs – jos motina?
Žino.
Anksčiau sakydavau, jog aš – jos krikštamotė,
bet kai jai sukako 18-ika, pasakiau jai tiesą.
Kokio ji buvo amžiaus, kai mirė Džekas?
Šešerių.
Iki tol ji gyveno pas Džeką ir jo motiną.
Paskui aš ją pasiėmiau, ji lankė miestelio mokyklą,
paskui tapo mano kambarine.
Manau, jei ji būtų jūsų globotinė, žmonės imtų spėlioti.
Tiesa.
O kas pastebės tarnaitę? Aš ją paslėpiau visų akivaizdoje.
Ar jūs mylėjote Džeką Smitą?
Kiekvienam derėtų bent sykį patirti tikrą meilę.
Manoji buvo Džekas.
Mano vyras buvo nuobodus, suprantate?
Jis nebuvo blogas, bet ir protingas nebuvo.
Bet jam mirus, manęs aplankyti atvyko Džekas. Taip ir prasidėjo.
Kaip drąsu.
Žinau, kaip tai atrodo, bet kai pastojau, man buvo 39-eri.
Maniau, jog buvau nevaisinga.
Suprantama, tėvui pasakyti negalėjau,
todėl išvykau į Ameriką.
Visi turbūt pamanė, kad jūs – tikra nutrūktgalvė.
Jie nežinojo, kokia buvau iš tiesų.
Bet jūs buvote laiminga su Džeku?
Labai.
Buvome kartu dešimt metų, iki jo mirties.
Jei būčiau buvusi drąsesnė, būčiau ištekėjusi už jo.
Aš buvau silpna.
Bet jūs nepažinojote mano tėvo.
Maniau, teko tylėti dėl tarnystės karalienei.
Taip. Kažkuria prasme.
Tačiau iš esmės tai – bailumas.
Mano pirmas žingsnis drąsos link –
paskelbti Liusę savo paveldėtoja.
Turite tučtuojau pasakyti tai Vajolet.
-Nė už ką. -Klystate.
Sužinojusi tiesą, ji supras jus
ir liausis kovojusi.
Tarnams šis vakaras patiko, ypač Mozliui.
O kas nutiko karališkai komandai?
Tai ilga istorija, miledi.
Bet jūs teisi. Mums išties labai patiko.
Džiaugiuosi, kad ši diena praėjo puikiai.
Bet nemanau, kad sugebėčiau viską pakartoti.
Dar viskas nesibaigė.
Rytoj Harvude pokylis.
Taip, bet ten jau mūsų niekas neapkaltins, jei kas nepavyks.
Jūs nelinksmai nusiteikusi.
Pastarosios dienos privertė mane susimąstyti.
Ar verta mums kapstytis?
Mums nuolat trūksta žmonių.
Be to, pusė jų greit išeis.
Ką norite pasakyti, miledi?
Gal metas sudėti ginklus?
Daugelis jau taip ir padarė.
Ir išvykti iš Dauntono?
Galėtume parduoti pilį mokyklai, senelių namams ar dar kam.
Nusipirktume kuklesnį dvarą ir gyventume normalų gyvenimą.
Šito tikrai norite?
Aš noriu, kad nebūtų taip sudėtinga.
Ar nepabėgs darbuotojai? Ar atsipirks fermos?
Ką daryti su stogu?
Statydama tas kėdes lietuje, mąsčiau:
„Ką aš darau?“
Aš jums pasakysiu, ką jūs darote, miledi.
Jūs kuriate centrą visiems, kas čia dirba,
mūsų miesteliui, grafystei.
Dauntono abatija – mūsų bendruomenės širdis.
Ji plaka jūsų dėka.
Manai, dar reikia pakovoti?
Kol jūsų venomis tekės kraujas.
Panele Smit. Ar ponia pasiruošusi poilsiui?
Ji labiau suirzusi, nei pasiruošusi poilsiui.
Buvau teisi. Dėl manęs išties vyko ginčas.
Pasak lordo Grantamo, ji ketina jums pagerinti gyvenimą.
Jis sako, kad tai įsiutino senąją ledi Grantam.
Galiu įsivaizduoti.
Ar jūs pasiruošusi priimti sėkmę?
Ar suprantate, kodėl ji tai daro?
Taip.
Ir manau, kad tai teisinga.
Tuomet eikite ir išnaudokite savo sėkmę išmintingai.
Jaučiu, jog jūs puikiai suprantate, kas vyksta mano galvoje.
Šito niekas anksčiau nesuprato.
Ilgėsiuosi mūsų pokalbių.
Gal norėtumėte man parašyti?
Mano petys – jūsų paslaugoms.
Galėčiau?
Tikrai?
Man būtų nepaprastai malonu, jei parašytumėte.
O dabar metas palinkėti labos nakties, pone Brensonai.
Labos nakties, panele Smit.
Už Dauntono ir mano gražiosios žmonos triumfą.
Už mus visus, kurie tai įgyvendino.
Ir už poną Karsoną, kad prarijo savo principus.
Šiąnakt nė bluosto nesudėsiu.
Ir už jos didenybę, kad pasigailėjo pono Mozlio.
Akimirką maniau, jog būsiu patupdytas į Tauerį.
Negi ėmei juos mėgti?
Ji pasielgė labai padoriai, nors galėjo viską sugadinti.
Ne visi panašūs į Robespjerą!
Keliu taurę už karalių ir karalienę.
Už karalių ir karalienę!
Turiu tau prisipažinti, Deize.
Tą pompą sugadinau aš.
Nesupratau, kas man užėjo. Pavydas užtemdė man protą.
-Kodėl? -Tu flirtavau su tuo santechniku.
Mane tai įsiutino.
O supratęs, kad aš vėl jį sugrąžinau, kone pasiutau.
Aš su juo neflirtavau.
Man jis patiko, bet nieko daugiau.
Jaučiuosi kaip kvailys dabar.
Tu vos nesugadinai Anglijos karaliaus vizito.
Juk tave galėjo išmesti iš darbo, tu rizikavai viskuo
dėl meilės man?
Jausmai paėmė viršų.
Nieko daugiau negaliu pasakyti.
Ar gali man atleisti?
Atleisti tau?
Endi, jei būčiau drįsusi, būčiau padariusi tą patį.
Negi nesupranti?
Mes – panašūs. Mes abu aistringai giname tai, kas mums svarbu.
Maniau, kad tau nedaug tereikia, bet taip nėra.
Mes kartu galėsime prasiveržti į geresnį pasaulį.
Nesu tikras, ar atsidėkojau tau už tai, ką dėl manęs padarei.
Turim laikytis išvien, tokie kaip mes.
Čia ir bėda. Aš daugiau tokių vyrų nepažįstu.
Nesu kalbėjęs su tokiu kaip aš.
-Kalbi dabar. -Ir man labai gera.
Du vyrukai, paprastas pokalbis, be apsimetinėjimų.
Mes visi stengiamės išgyventi kaip išmanome.
Bet taip, būti normaliu vyruku – geras jausmas.
Ar mus kada priims kaip normalius?
Nežinau.
Prieš 50 metų žmonės netikėjo, kad ims skraidyti.
Ponia Beits?
Štai suknelė.
Pasimatuosim prieš jūsų išvykimą.
Nereikia. Ji tiks.
Štai tie daiktai.
Kodėl jūs tai darote, panele Loton?
Ar jūsų nejaudina tai, kad ant kiekvieno stalo šiuose namuose
stovi daiktai, kurių jūs neįpirktumėte už metų atlyginimą.
O koks jūsų paaiškinimas?
Jei visi negali jų turėti, tuomet niekas negali?
Ne. Mano paaiškinimas – kodėl aš negaliu jų turėti?
Ar bent kai kurių iš jų?
Nebijokite. Niekas nepasigenda to, ką paimu.
Abejoju, ar bent vienas iš šimto iš viso pastebi jų dingimą.
Bet šie daiktai – ne jūsų, panele Loton. Niekada nebus.
Jumis dėta aš liaučiausi.
Kas, jei žmonės ims manyti, jog jos didenybė – ilgapirštė?
Juk daiktai dingsta būtent po jos apsilankymo.
Savo patarimus patausokite tiems, ką jie sudomins.
Tos durys dažnai užsitrenkia.
Kartais nei iš šio nei iš to.
Beveik visiems yra tai nutikę.
Kodėl jūs manęs neieškojote?
Man pasirodė, kad mačiau jus išeinant, pone Vilsonai.
Matyt, būsiu suklydusi.
Kaip ir suklydote nepažadinusi pono Korbė.
Jis pats žadėjo apsigyventi kitur.
Ačiū, pone Hjuz. Dar truputį marmelado.
Šįryt skambino kamerdineriai iš Londono.
Regis, kažkas bus iškrėtęs jiems pokštą.
Bet kas tai galėjo padaryti?
Iš tiesų, kas?
Nuvykę į Harvudą išsiaiškinsime.
Jumis dėtas to nedaryčiau, mesjė Korbė,
nebent jums patinka pašaipos.
-Ką? -Vakarienė praėjo puikiai.
Jie prašė perduoti padėką.
Vadinasi, viskas pavyko.
Tuomet kam dar klausinėti?
Negi manote, kad šioje istorijoje pasirodytumėte iš gerosios pusės?
Bet ką mums sakyti, jei mūsų paklaus?
Kad Londone įvyko nesusipratimas. Mesjė Korbė sunegalavo.
Jumis dėtas, netarčiau apie tai nė žodžio.
Nebent jie patys paklaus.
Teisingai.
Štai kur tu.
Ieškojau tavęs visur.
Kas yra, brangioji?
Ar galiu tau kuo padėti?
Sprendžiant iš vakar vakaro, vargu.
Aš tik noriu susigrąžinti savo gyvenimą.
Noriu kalbėti ir veikti tai, ką noriu.
-O dabar negali? -Ne.
Savo laiką leidžiu linksmindama žmones, kurie man siaubingai nuobodūs,
nes jie turi teisę sėdėti prie mūsų stalo.
Vaikštau po komitetus ne todėl, kad aš juos pasirinkau, o jie – mane.
Anksčiau turėjau mėgstamą darbą, kurio dabar neturiu.
Dar ir mano vyro nebus šalia, kai gimdysiu.
Tarnaitės turėtų su tuo susitaikyti, bet aš – ne.
Perspėju iš anksto.
Jų didenybės ruošiasi išvykimui.
Labai gerai, milorde.
Mieloji, kas nutiko?
Nieko, kuo galėtum padėti.
Ar negaliu pamėginti?
Mums derėtų pakilti.
-Jų didenybės ruošiasi išvykti. -Taip.
Eime.
Aukštyn.
Išvyksti į Londoną?
Mane pavėžės iki stoties.
Tikiuosi, jog palaikysim ryšį.
Jaučiuosi lyg radęs draugą.
Ar tikrai, pone Berou?
Draugą?
Jų didenybės išvyksta.
Ačiū.
Paimk tai.
Ne kažkas, bet seniai jį turiu.
Prisiminimui apie mane.
Juk tai svarbiausia, tiesa?
Kad nepamirštum manęs, kol susitiksim?
Ačiū.
Pone Elisai, jums metas!
Tikiuosi, jums patiks viešnagė Harvude.
Taip. Aš irgi to tikiuosi.
Atsisveikinu neilgam, nes vakare pasimatysim.
Mes labai laukiame šio pokylio.
Harvudas – nuostabi pilis.
Na, į balnus.
Iki pasimatymo, Grantamai.
Jūsų didenybe.
Visi – šaunuoliai. Eime?
Karsonai, kas vakar nutiko karalių tarnams?
Sunku pasakyti, milorde.
Jie, regis, išėjo iš rikiuotės.
Na, jūs susitvarkėte nuostabiai.
Nors Mozlio arijos galėjo ir nebūti.
Tačiau padėkok nuo manęs visiems iki vieno.
-Ponia Beits, galiu paklausti? -Atsiprašau.
Kuo vakar pavaišinote mesjė Korbė?
Dviguba migdomosios pono Beikvelo tinktūros doze.
Su arbata.
Bijau, vakar pasirodžiau kaip tikras kvailys.
Man tu niekad taip neatrodai.
Rimtai sakai?
Taip. Ir manau, tu puikiai tai žinai.
Jūs teisi, ponia Petmor.
Metas man planuoti savo vestuves.
Nesuprantu, ko delsei.
Iki šiol abejojau, bet dabar – ne.
Smagu girdėti.
Aš – laiminga, ponia Petmor.
Nedažnai galiu tai pasakyti. Bet dabar – tikrai.
Ar labai esi šokiruotas?
Turėčiau toks būti.
Šitaip pasielgti su karalių tarnais jų didenybių vizito metu.
Ir aš prie to prisidėjau.
-Nesuprantu, kas man užėjo. -Bet?
Bet taip jiems ir reikia, Else.
Pripažink, jie patys kalti.
Ir kas gi čia?
Sveik sugrįžę, pone Talbotai.
Labas, Karsonai. Ponia Hjuz.
Kur ledi Merė?
Po visko,
manau, ilsisi, pone.
Jie visi ilsisi.
Skamba grėsmingai.
Gerai, kad jis spėjo grįžti iki pokylio.
Dėkok Dievui, kad ne mums teko jį rengti.
Brangusis, tu nė neįsivaizduoji, ką mums teko išgyventi.
Atleisk, kad negalėjau grįžt anksčiau.
Išplaukiau pirmuoju laivu po paskutinio susitikimo, patikėk.
Nieko tokio. Tu – dabar čia.
Ir man neteks eiti į pokylį vienai it liūdnai senmergei.
Eisiu, jei pažadėsi man šokti nepaliaujamai tik su manimi.
Sutarta.
Mod, žinoma, atsitempė su savim tą gudrią apgavikę.
Jei taip toliau kalbėsi, apsikvailinsi ir nieko daugiau.
Ką nori tuo pasakyti?
Tai, ką pasakiau.
Ar tu nuo manęs kažką slepi?
Eikš.
Ką?
Kodėl jūs nepatenkinti?
Maniau, šokinėsite iš džiaugsmo.
Mes džiaugiamės, jei tu kalbi rimtai.
Bet kaip ketini susitvarkyti su Henriu?
Pakeisdama būdą, kuriuo iki šiol bendravome.
Gal nebus lengva,
bet aš nusprendžiau likti su juo.
Aš nesuprantu, kas privertė tave apsigalvoti.
Ponas Brensonas man kai ką pasakė apie tai, kas turi būt svarbiausia.
Man karališkasis sostas yra svarbiausia.
Aš pasistengsiu susitvarkyti.
Brensonas? Tas airis respublikonas?
Esi neblogai informuotas.
Aš esu puikiai informuotas.
Tai jis tave įkalbėjo?
Mes kalbėjomės pasibaigus paradui.
Štai jis.
Pasakyk jam ką nors malonaus. Prašau.
Pone Brensonai.
Gailiuosi, kad mudu nepasikalbėjome
viešnagės Dauntono abatijoje metu.
-Tikrai, pone? -Taip.
Spėju, turiu daugiau nei vieną priežastį jums padėkoti.
Daugiau nei vieną.
Ką tai reiškia?
Pasakysiu, kai liksim vieni.
Bet kodėl daugiau nei vieną?
-Kas ji? -Princesė Merė.
Vakar ji lankėsi Dauntono parade.
Tu ją matei?
Ne parado metu.
Kalbėjome su ja po parado, arbatėlės metu.
Taigi, ji turi Bromptono kraujo.
Kodėl anksčiau to nesakei?
Man rodėsi, kad tu nesuprasi.
Kas, manai, aš tokia?
Senmergė tetulė, nosies neiškišusi iš savo kaimo?
Akivaizdu, kad ne.
Nemanyk, kad aš tau pritariu, nes aš nepritariu.
Bet dabar bent jau suprantu tave.
Ar panelė Smit žino tiesą?
Taip, žino.
Grįžusi namo, nusisamdysiu kitą kambarinę, o Liusė taps mano palydove.
Taip kur kas geriau.
Bijau, kad tau nepatiks, bet ji man sakė, jog jie su ponu Brensonu
nusprendė susirašinėti.
Nepatiks? Aš jiems pašto ženklus laižysiu.
Tu – nepaprasta, Vajolet.
Bet tu dar nelaimėjai.
Aš netikiu pralaimėjimais.
Bet mes tai konkrečiai aptarsime,
kai atvyksite pas mus su Liuse viešnagei,
pasibaigus šiai dalykinei tavo kelionei.
Nori pasakyti, aš ir vėl priimta į šią šeimą?
Ji teisi. Bromptono pilis – nebe mūsų.
Turime su tuo susitaikyti.
Manau, mes dar galim ją susigrąžinti.
Bent jau Tomui.
Todėl ir reikia, kad pas mus apsilankytų toji mergina.
Vajolet.
Po tiek metų tu nesiliauji manęs stebinusi.
Puiku. Džiaugiuosi, kad stebinu, o ne nuviliu.
Tai labai svarbu.
-Tikrai taip. -Štai jie eina. Užkalbink.
Taip.
Klausyk, Heksamai.
Man liūdna, kad negalėsi vykti kartu su princu.
Bet mes rasim tau kitų užsiėmimų.
-Ką? -Pone, aš ne...
Aš irgi nesupratau,
kol jos didenybė man nepaaiškino.
Sveikiname jus abu.
Tu visa švyti šįvakar.
Aš – laiminga. O kas? Tai tave nervina?
Ne.
Bet sakyk, ką rezgi su Tomu ir žymiąja Mod kambarine?
-Ką nori pasakyti? -Girdėjau, ką sakei vakarienės metu.
Ką sumanei?
Juk žinai, kad ji paveldės Bromptono pilį.
Taip, mama sakė.
Tai negi nenori, kad Tomas įgytų padorią pilį?
Ak, klastingoji kate.
Ar jie bus laimingi? Kaip manai?
Turiu šnektelėti su močiute.
Ar dar ilgai ketini slėpti nuo mūsų,
kodėl trečiadienį vykai į Londoną.
Jei jau klausi, dar nenusprendžiau.
Jei pasakysiu tau dabar, pažadi niekam nepasakoti?
Pažadu.
Puiku.
Prieš savaitę man atliko kai kokius sveikatos tyrimus,
tad vykau į Londoną sužinoti rezultatų.
Taip?
Galbūt nebegyvensiu ilgai.
Pabaiga nebus labai greita.
Tačiau ar gali tikėtis tikslumo iš Londono daktarų.
-Močiute. -Ne, ne.
Ašaras patausok kokiam liūdnam įvykiui.
Čia nėra nieko liūdno.
Nugyvenau privilegijuotą ir įdomų gyvenimą,
o dabar
atėjo metas išeiti.
Šeimą ir man taip brangius namus palieku
talentingose rankose.
-Žinau, tėtis bus... -Ne.
Kalbu ne apie tavo tėvą.
Ne. Aš jį labai myliu.
Bet aš kalbu apie tave.
Tu – Dauntono ateitis.
Bet aš pilna abejonių, močiute.
Ar teisingai elgiamės jį puoselėdami,
kai pasaulis, kuriam jis buvo pastatytas nyksta su kiekviena diena.
Ar Džordžas su Kerolaina gyvens taip?
Ar mes taip gyvename?
Ne. Mūsų protėvių gyvenimas buvo kitoks nei mūsų.
Mūsų palikuonys gyvens dar kitaip,
bet Dauntonas liks jų dalimi.
-Be tavęs jis nebus toks pat. -Savaime suprantama.
Tu perimsi jį, kai manęs neliks.
Tu būsi toji sena ledi, kurios visi bijo, nes jiems teks pasitempti.
Labai dėkoju.
Taip bus, mano brangioji.
Tau pavyks puikiai.
Esi geriausia mano versija, kuri gyvens toliau.
Valio!
Močiute, aš tave taip myliu.
Bet ar tau būtina čia būti šįvakar?
Ar tai tavęs nenuvargins?
Mere, negaliu likusį gyvenimą girdėti vien:
„Kaip jaučiatės?“ ir „Ar nepavargote?“
Ne.
Aš būsiu sveika, kol tokia nebūsiu.
Ir viskas.
Štai kur tu.
Prasidėjo šokiai.
-Nepraleiskit. -Žinoma. Ačiū.
Ačiū.
Žinok, močiute, tu su mumis liksi amžiams.
Žvelgsi iš nuotraukų, kalbėsi iš knygų,
kol stovės ši pilis.
Skamba sekinančiai.
Labiau norėčiau ilsėtis ramybėje.
Eime.
Brangioji?
Ko gi tu nori?
Mes turim bendrų dalykų. Berniukai, žirgai, lenktynės.
Atsiras dar daugiau, jei ieškosim.
Noriu, kad būtume draugai.
Mes pažiūrėsime.
Ne, brangusis.
Mes pasikeisime. Abu.
Kas nutiko?
Tavo darbas, mama? Kaip tau pavyko?
Paprastai.
Bertis kalbino karalių.
Aš pakalbinau karalienę.
Dievinu mudviejų nuotykius.
Bet ar ne smagu, kai jie baigiasi?
Ką čia veiki?
Norėjau pamatyti šokius,
todėl apsimečiau, kad ledi Begšo reikia nosinaitės.
Jei nori, aš jai paduosiu.
Norėčiau pašokti su tavimi.
Turiu tau klausimą.
Juk nenorėtum išsikraustyt iš Dauntono ir apsigyvent kur nors kitur?
-Atsakyk man atvirai. -Kas paskatino šias mintis?
Tiesiog atsakyk.
Palikti Dauntoną?
Man regis, jame gyvensim visą gyvenimą, ar ne taip?
Taip.
Taip, manau, bus taip.
Nederėtų mums eiti pro šias duris.
Šįkart šeimininkai neprieštaraus.
Jie išvyko, o Dauntonas stovi.
Else, ir po šimto metų Dauntonas stovės.
Ir čia gyvens Kroliai.
Ir taip tikrai bus.
Pažiūrėsim, Čarli. Pažiūrėsim.
Pagal TV serialą, sukurtą Dž. Felouso ir prodiusuotą „Carnival Films“.